Cronici
Înapoi
'Omagiu lui George Enescu' - la Bruxelles
![](https://static.srr.ro/images/articles/16/art-img1-1365031-george-enescu-fotografie-de-arhiva.jpg)
Concertul, găzduit de Espace Senghor - Centrul Cultural al Comunei Etterbeek din Bruxelles, a început cu două secțiuni din Suita a II-a op. 10 în Re major pentru pian de Enescu, distinsă, cum am aflat din prezentarea făcută de pianista Ioana Mihai, cu premiul I la un concurs de compoziție de la Paris, în 1903 - juriul i-a inclus atunci pe Vincent d'Indy, Alfred Cortot, Claude Debussy. Interpretarea sensibilă a Ioanei Mihai a pus adecvat în evidență ritmurile și ornamentele specifice genului improvizatoric al muzicii tradiționale românești, îmbinate de compozitor cu stilul impresionist francez. Pavana aflată într-o permanentă căutare a unui punct fix și caracterul ludic, totodată bine încadrat în rigorile impuse de o structură prestabilită, din Bourrée l-au prezentat pe un Enescu în vârstă de 22 de ani în ceea ce avea el occidental, evident românesc și inconfundabil propriu.
"Vă dorim o seară plăcută bucurându-vă de acest concert dedicat memoriei iubitului nostru domn George Enescu", și-a încheiat Viviane Spanoghe introducerea Sonatei op. 26 nr. 1 în fa minor pentru violoncel și pian, interpretată alături de Jean-Claude Vanden Eynden cu pasiune, implicare și evidentă afecțiune pentru creația și personalitatea compozitorului român. Violoncelista mai spunea că această lucrare este un adevărat monument, chiar dacă Enescu nu-și găsise, la cei 17 ani pe care-i avea, marele său stil. Într-adevăr, această primă sonată op. 26 este un "altfel" de Enescu: nici sonoritățile "clasice" din rapsodiile sale române, nici cele mai greu accesibile din Oedipe nu se găsesc aici; în schimb, iată un tânăr compozitor pornit să descopere lumea muzicii și să o adune într-o singură piesă, pe care o scrie uneori pentru pian și violoncel (judecând după partitura mult mai complexă alocată instrumentului cu claviatură), în care împarte alteori contribuția muzicală ambilor parteneri, unde presimte sonorități jazz și conturează linii melodice lirice dar foarte puternice.
În pauza concertului am vizitat și eu expoziția foto-documentară Enescu propusă în Espace Senghor de Muzeul Național George Enescu din București: fotografii ale unor afișe de concert contemporane sau de secol XX (incluzându-l pe cel care anunța, în 1956, premiera belgiană a operei Oedipe), ale unora din elevii muzicianului, ale unor coperți de carte, partitură sau CD.
Am ascultat-o după aceea pe mezzo-soprana Mariana Iacob într-o selecție de lieduri enesciene având ca suport diferite texte - poezii în franceza veche scrise de Clement Marot, versuri semnate de Carmen Sylva sau versuri populare, cum a anunțat însăși protagonista. Le-a interpretat cu o voce bine condusă, foarte potrivită pentru delicatul repertoriu vocal cameral - intimă și expresivă, într-o reușită pereche artistic-muzicală alături de pianista Ioana Mihai. Foarte variate, creând fiecare un mic univers complet, liedurile lui Enescu par a fi reprezentantele unei simbioze minunate între cuvânt și muzică și ale unei extraordinare corespondențe dintre acestea două.
În final, au revenit pe podiumul de concert violoncelista Viviane Spanoghe și pianistul Jean-Claude Vanden Eynden, pentru a oferi Sonata op. 26 nr. 2 în Do major pentru violoncel și pian de George Enescu - o lucrare "magnifică, deși greu de ascultat", cum a caracterizat-o interpreta. Am făcut cunoștință cu un compozitor sigur de sine, ocupând un spațiu sonor mai puțin la îndemână dar în care el calcă precis, cu liniștea celui care are acces la zone în mod normal închise. Nu trebuie înțeles că muzica ar fi extrem de dificilă, pentru că lirismul de care este permanent traversată această sonată, încărcătura emoțională și evenimentele muzicale pe care le conține o fac să vorbească direct afectelor.
Concertul "Omagiu lui George Enescu" fusese deschis de cuvântul rostit de directorul ICR Bruxelles, Robert Adam, prezent la manifestare alături de întreaga echipă a instituției în fruntea căreia se află; felicitările adresate celor patru muzicieni pentru curajul alegerii unui repertoriu rar abordat au avut un răspuns pe măsură în aplauzele cu care publicul le-a mulțumit interpreților pentru seara enesciană.